Milleks päästa meie hingi?
käin tasahilju nõmmel ringi
kohtan palju lahkund hingi
lumised männid tuule käes vapuvad
ja kellegi jahe käsi mind raputab
pööran otsustavalt ringi -
mina nende küüsi ei lange
sõõris sammuvad elevandiluukarva lapsed
kelle suust kostavad saatuslikud sosinad
ja meie hüüdmata jäänud hüüded
tean et see on mu nõrkuse viimane aste
kokku langevad mu lootused valevad
märkan nende silmi, väge ja tahet
nad hoiavad kätest kinni
ning korraga langeb rahet
ja taevasse tekivad inglid
nende südamed on muutunud kiviks
haljaste kalmistute ette koondavad nad kaitsva rivi
lubivalged silmad pöörlevad ringi
see on luhtund katse päästa meie hingi
***
kuivanud kanarbikud istuvad ennemuistses potis
valkjad sirelid on ammu ära õitsend
poolik maal seisab endiselt öökapil
pajutibud on vaasist kuhugi kadunud
majas valitseb tühjus
ei ühtki hingelist
lööd rusikaga uksele
vastust ei kuule
ei tea et mind enam pole
vist
***
elada ainult selleks et elada
lugeda ainult selleks et lugeda
kirjutada ainult selleks et kirjutada
ja surra ainult selleks et surra
see pole miski kunst
vaid lõputu vimm
võitlus endaga
mis mitte kuhugi ei vii
kui tihti me mõtleme
mis elu see on mida me elame
mis köide see on mida me silmad neelavad
mis sõnad need on mida justkui tantsides kribavad me käed
mis surma me sureme
me ei tea
me elame
loeme
kirjutame
sureme
aga miks ja kuidas?
me ei tea
sest me ei mõtle
ja
me ei mõtle
sest me ei tea
![]() |
Öine väikelinna esteetika |
Kommentaarid
Postita kommentaar